f?lkapta az üres gyaloghintót és csakhamar elt?nt vele egy sz?k utca sarkán. A másik négy afrikai k?vette az aedilist a bárkába, amelynek túlsó oldalához egy csónak volt k?tve. A rabszolgák beugrottak a csónakba és az evez?k után nyúltak. Az aedilis a kormány mellé ült.
A hold rezg?, csillogó hidat vert a vizen és z?ldeskék fátyollal terítette be a vidéket. A part mellett álló bárkák oldala visszhangosan verte vissza az evez?csapások zaját. A víz sodra a torkolatnál hihetetlenül er?ssé vált s a nehéz csónak szinte repült a hullámok f?l?tt. Az aedilis kemény kézzel tartotta a kormánylapátot. B? ruhája lobogott a szélben.
A tenger fel?l egy háromsorevez?s gálya óriási árnyéka t?nt f?l a holdfényben. Lomha, fekete teste mozdulatlanul meredt ki a vízb?l, mint egy sz?rny?, százlábú vízibogár. Az aedilis egyenesen neki irányította a csónakot. Nemsokára elérték a gályát, amelynek orrán a hold megvilágította a v?r?sbet?s f?lírást: Isis Aemiliana.
Az aedilis félkézzel a magasba emelte a súlyos lapátot, mire egy létrát eresztettek alá a hajó fedélzetér?l. A létra kinyúlt az evez?k felett csaknem a víz színéig. A végén vaskarmokkal volt ellátva, amikhez a rabszolgák hozzákapcsolták a csónakot. Az aedilis egy párduc k?nny?ségével futott f?l a nyakt?r? úton. A virágillattal hintett tunica és a gazdagon hímzett k?peny egy atléta izmait takarták.
A fedélzeten egy olajbarna b?r?, mindig mosolygó arcú, sovány alak állt, a lovagok bíborcsíkos, keskeny tógájában.
--Aemilius,--kiáltott vidáman az aedilis,--együtt hajózunk a hazugok gy?ny?r? f?ldje felé,--és meg?lelte barátját.
A négy afrikai a matrózoknak segített a létra végéhez akasztott csónak felvonásában s egy óra múlva az óriás bogár megmozdítva rengeteg lábait, aranyos orrát délnek fordítva, úszni kezdett a végtelen vízen.
III.
Tíz nap múlva a Myrtousi-tenger kék tükrén vertek fehér tajtékot az Isis evez?i. A rozsdaszín vitorlák megereszkedve lógtak rúdjaikon, mint a kesely? t?r?tt szárnyai. A szél utolsó lehelete még valahol Szicília partjai k?rül elmaradt s a hajó mélyén, az evez?padok k?z?tt, s?r?n csattogott a korbács az izzadó, g?rnyedt hátakon.
Az aedilis és barátja a kapitánnyal beszélgettek a gálya farában, ahol a rabszolgák a triclinium f?lállításán fáradoztak. K?zelgett az ebéd ideje s a két jókedv? római a kapitányt is meghívta asztalához, akit láthatólag meghatott a kitüntetés.
A kapitány, bizonyos Ancus Porcius Testa nevezet? pohos és g?mb?ly?kép? bort?ml?, aki már tíz év óta parancsnokolt Aemilius Gemellusnak, a gazdag római gyapjúkeresked?nek hajóján, sietett kiadni a rendeletet, hogy a triclinium f?lé ponyvát feszítsenek ki a nap éget? sugarai ellen. Nemsokára mindhárman magukra ?ltve a tarka g?r?g szintéziseket, ott feküdtek a nyugágyakon s a szolgák az asztalra állították a f?szeres salátával és tojással telt tálakat. Chiosi bort ittak, aminek elfogyasztásában a kapitány kül?n?sen serénykedett. Az agyagdugóval és szurokkal betapasztott korsókat egymásután bontogatták a rabszolgák.
A kapitány hosszú, unalmas értekezésbe kezdett a Cales-vidéki boroknak füst?n való érlelésér?l, de az aedilis félbeszakította:
--Mondd meg inkább ó Testa, hogy arcod v?r?sséget Lunától k?lcs?n?zted-e, vagy a sabinumi sz?l?k nedvét?l?
--Sabinurni!--rázkódott ?ssze a kapitány.--Hiszen az rosszabb a tengervíznél. Az ember vízkóros lesz t?le, mint Syrus.
Az aedilis nevetett és Aemiliushoz fordult:
--Ismerted Publilius Syrust, a bohózatíró rabszolgát? A legszellemesebb és legvízkórosabb ember volt, akit valaha ismertem. Egyszer a városon kívül találkoztam vele. A forró napsütésben feküdt a füv?n. Odakiáltottam neki: mit csinálsz Syrus?--Vizet melegítek,--felelte bosszúsan és a másik oldalára fordult.
Az aedilis vidáman hahotázva intett az egyik rabszolgának, aki almával és gesztenyével rakott tálat tartott a kezében.
Az árboc csúcsán kémlel? matróz kiáltása ebben a pillanatban hajó k?zeledését jelezte. A kapitány, bár kissé nehezére esett, f?lugrott és a legénység k?zé ment.
--Kalózhajó, a g?r?g szigetek fel?l,--kiáltott újra az ?rtálló matróz.
A gályán kavarodás támadt.
Az Isisszel szembej?v? hajó, amint már a fedélzetr?l is ki lehetett venni, gyorsan k?zeledett. Nagyobb liburna volt. Csúcsán fekete zászló lengett s vagy negyven megrakott csónak k?vette.
A kormányos a kapitány parancsára északnak fordította a hajót s az evez?k er?sebben kezdték paskolni a vizet. De a liburna egyre k?zeledett.
Egy óra múlva már újra elvágta a gálya útját.
Aemilius sápadtan állt barátja mellett a hajó tatjában. Az aedilis vállára tette a kezét és nyugodtan mondta:
--A rakomány elveszett, az bizonyos. állíttasd meg a hajót, harcra menni velük lehetetlen. Mindnyájunkat legyilkolnak. Jobb lesz, ha kiegyezünk. Váltságdíj ellenében megszabadulunk.
Aemilius egy pillanatig habozott azután intett a kapitánynak. Az evez?k megálltak s leeresztették a vasmacskát.
A kalózok csónakjai k?rülfogták a gályát s a liburna egészen melléje siklott. A f?délzete íjjasokkal volt megrakva.
Ancus Porcius Testa, a kit?n? kapitány sietett megmenteni, ami még menthet?. A tricliniumhoz lépett s egy borral színültig telt korsót két kézre kapva, csodálatos gyorsasággal kezdte kortyogtatni annak tartalmát. A fejét hátrahajtva, lábait szétvetve ivott, minduntalan odasandítva a liburna felé, amelynek szélén harminc csáklya emelkedett a leveg?be. Abban a pillanatban azonban, amint a f?lemelt csáklyák ropogva vágódtak bele a gálya oldalába, hogy a két hajót ?sszekapcsolják: Testa rémülten eresztette el a korsó füleit s a v?r?sbor végig?ml?tt ruháin, nyakától a talpáig. A korsó cserepekre t?r?tt a fedélzet kemény deszkáin.
Az ?sszekapcsolt hajók k?z?tt most széles pallókat fektettek át a kalózok s egyszerre ellepték a gályát. A kalózf?n?k, egy v?r?s selyemmel szegett fekete k?penyes, bozontos szakálú, herkulesi termet? ember,
![](qr/5999/3.png)
Continue reading on your phone by scaning this QR Code
Tip: The current page has been bookmarked automatically. If you wish to continue reading later, just open the
Dertz Homepage, and click on the 'continue reading' link at the bottom of the page.